Den här vägen. Nedför trappan.
Jag hoppas verkligen att allt löser sig medan vi är borta.
Hur är det med henne?
Det är hjärtskärande att se henne där, men hon är stark.
Barrow.
Snällt av er att ställa upp. Eller hur, Bates?
Snällt av er att tillåta det, milord.
Som ni vet har Lord Sinderby hyrt Brancaster Castle för fågeljakten.
Godset är väldigt storslaget, och om jag känner Lord Sinderby rätt
kommer alla arrangemang att vara av högsta klass.
Jag tror mig vuxen uppgiften.
Jag har börjat packa i toalettrummet.
Enligt Lady Rose har han sin egen förste betjänt med sig,
vilket kommer att skapa oreda, är jag rädd.
Så ni måste vara alerta.
Tåget går kl. 11.00 i morgon bitti.
Bates packar, men se gärna på.
- Det var väl allt. - Milord.
Miss Baxter, jag hjälper er packa. Ni har nog med bestyr.
Tack, mrs Hughes. Lite hjälp vore välkommet.
Men jag har talat med Lady Mary och Lady Edith.
Det är svårt att betjäna tre damer samtidigt.
Med alla tweedkläder, aftonklänningar, mellanklänningar och allt.
Mellanklänningar?
Det är inte 1890-talet längre, mr Molesley.
Dessvärre.
Tog hon med en tårta med fil gömd inuti?
Varför är du så emot fängelsebesöket, mamma?
Du skulle besöka Denker om hon var fängslad.
Bara för att kontrollera låsen.
Bates blev befunnen oskyldig. Det blir säkert Anna också.
De har verkligen prövats hårt, de två.
Jag hörde av Rosamund i morse.
Hon ska försöka vara med på della Francesca-auktionen.
Bra att familjen är representerad.
Om det inte vore för resan hade du kunnat närvara.
Det gör inget. Jag har sagt farväl.
Ursäkta mig, men nu måste jag fara.
Jag ska vara i York kl. 15.00.
Du kunde ha åkt med Mary och ätit lunch med henne.
Jag ville slippa dödtid före mitt möte.
Har svärmor några planer medan vi är borta?
Shrimpies folk har funnit prinsessan Kuragin,
och när hon anländer till England kommer hon till mig.
Va? När fick farmor veta det?
Igår.
Så vi har lyckats få henne i säkerhet.
Du ser väl fram emot att träffa henne?
- Knappast - Men om du inte gillar henne,
varför allt besvär, varför bad du Shrimpie rädda henne?
Det har jag länge undrat.
- Nå, farmor? - Ni känner mig.
Aldrig klaga, aldrig förklara.
Farmor brukar inte ha svårt för att klaga.
Uppgav ni falskt namn?
Verkligen inte.
Men om det kommer ut i tidningarna att ni besökte mig i fängelset?
Då visar det att familjen Crawley anser dig oskyldig.
Ja, men...
Vem vet vad de kan hitta på under tiden?
Vad menar du?
Jag hälsade på mr Bates i fängelset.
De väver ett nät av lögner och antydningar tills man sitter fast i det.
Anna, allt de har är en man som tror sig ha sett dig.
Det räcker inte.
Alla karaktärsvittnen kan bevisa att du inte är en mördare,
och vi skulle alla vittna för dig om det krävdes.
Jag antar att ni känner till Lady Marys besök i fängelset?
- Ja. - Jag gillar det inte.
Tänk om det kommer i ut tidningarna?
"Greves dotter besöker kammarjungfru i fängelset"? Hon lär snarast bli populär.
Oavsett vilket, så vill jag inte ge dem chansen
att lägga näsan i blöt i våra affärer.
Vad i all världen pågår här?
Ska inte ni vara i vapenrummet?
Mr Jackson är där med skogvaktaren. Jag ville inte vara i vägen.
- Ni är i vägen här. - Det går fort, mr Carson,
och jag vill se att allt är i ordning innan de far.
Ingen dubbelkoll behövs, tack.
Förresten ska jag ladda åt Hans nåd, vilket inte ni kan.
Mr Barrows far var jägare.
Att skjuta sparvar vid gasverket
är inte samma sak som att jaga skogsfågel vid Brancaster Castle!
Det måste ha känts tungt att missa besökstiden.
Lady Mary ville fara.
De tillåter normalt bara en besökare i taget.
Det kan hjälpa att alla ser att familjen tror på hennes oskuld.
Så uppoffringen kan vara värd det.
Jag skulle hugga av mig armen för hennes skull.
Det vore oklokt, mr Bates. Då blev ni krympling i båda ändar.
De drack inte upp det här och de reser bort i morgon,
så varför inte?
Det tillhör mina favoritviner.
Det är väldigt gott.
Ett Margaux är aldrig fel.
Det här är de fyra bästa alternativen.
Tre stora sovrum, badrum installerat
och en pigkammare nära köket.
Och butlerns serveringsrum?
Om vi erbjuder säng och frukost, bör nån finnas där för att sköta det.
Jag vet inte, jag.
Vi borde titta på dem innan vi pratar vidare.
Borde vi prata med Murray igen innan vi far?
Varför kan han inte få henne fri?
De har uppdagat nånting, men de vägrar avslöja vad.
Vad sa Susan, då?
Hon är ursinnig för att vi är bjudna till Brancaster men inte hon.
- Hur fick hon veta? - Jag sa det.
Så att hon inte skulle höra det från nån annan.
Skilsmässan blir svår för Lord Sinderby att acceptera.
- Bilarna är klara, milord. - Tack, vi kommer.
Vad är det?
Vad gjorde du i York i går?
- Du kan väl säga det. - Det var inget viktigt.
- Är alla här? - Var är barnen?
Barnsköterskan tog ner dem för att säga adjö.
De väntar utanför.
George, kom till mamma.
Du också, Marigold, kom till...
mig. Såja, älskling.
Hej då, pappa.
Såg du? Edith ville säga: "Kom till mamma",
men hejdade sig i sista stund.
Borde jag inte tala om att jag vet?
Absolut inte. Det är inte vår hemlighet.
Räkna alla koffertar när de lastas om i York.
Jag har bytt tåg förr, mr Carson.
Jag är imponerad av att du kommer för att ta adjö.
Varför låter det alltid på dig som om jag vore en lax
som har lagt min rom och sen simmat ut i havet igen?
Du kan vara väldigt moderlig, farmor.
När du så behagar.
När kommer prinsessan Kuragin?
- I morgon. - Och prinsen?
Han kommer på middag på kvällen.
- Tänker du vara med? - Skulle jag missa det?
Jag är så ledsen att vi gör det.
Gå ombord, innan jag blir arg på dig.
Tag plats!
Allt vilar i era händer, Carson.
Måtte jag visa mig värdig förtroendet, milord.
Tja, Lord Sinderby, Branson och Barrow.
Knappast ett recept för en fridfull jaktvecka.
Man undrar vad de kommer att skjuta på mot slutet av veckan.
Daisy, vad tänker du studera nu när de är bortresta?
Jag har inte bestämt mig.
Du låter inte så angelägen.
Ärligt talat vet jag inte om det är nån idé att fortsätta.
Vad försöker jag bevisa?
Kära nån. Inte en ny kris, hoppas jag.
Nej. Men hur realistiska är egentligen mina planer?
Vore det inte bättre att bara fortsätta som förut?
Mrs Patmore? Vad gör ni här uppe?
Jag behövde lite frisk luft.
Det är skönt att få komma upp ur husets innandömen ibland.
För Roses skull måste vi alla visa upp vårt soligaste humör.
Instämmer. Sinderby verkar alltid grinig, vare sig han är det eller inte,
så vi får inte ge honom en ursäkt att börja bråka.
Jag kanske inte borde ha följt med?
Jag vill inte låta som Larry Grey,
men jag är knappast vad Lord Sinderby anser som en perfekt måg.
Struntprat. Vi Crawleys håller ihop.
För en gångs skull håller jag med Mary. Du kommer att trivas.
Dessutom är du en skicklig skytt.
En värd överser med mycket om man fäller mycket vilt.
Vad är det? Kan jag göra nåt?
Ja, sluta pjoska.
Jag föreslog barnsköterskan att ta barnen
på en picknick vid Lake Gormire.
Är det kanske för farligt? Ska jag ringa och ändra?
Säkrast att låsa in dem i en låda på vinden
och släppa ut dem när de är myndiga.
Var inte sån.
Jag är ju mamman bland oss, och jag är inte orolig.
Så allt är under kontroll?
Ja, milord.
Husföreståndarinnan har gjort en lista över rummen.
Hur finner ni tjänstefolket?
Är de tjänstvilliga?
De tar hellre order från sin egen förste betjänt.
Men jag ger hellre order till min.
Lord Hexham förutsåg inga problem iden vägen.
Allt går säkert bra, milord.
Vill ni verkligen ha teet serverat i biblioteket, milady?
Det brukar visst serveras i lilla biblioteket här.
Så intressant, Stowell, men vi tar det i biblioteket.
Varför måste han alltid veta bäst?
För att han gör det.
- Så roligt att ni kunde komma! - Välkomna.
- Kära du... - Cora!
- Hur var Venedig? - Underbart. Sublimt.
Det var vatten på gatorna!
Vilket härligt ställe det här är.
- Känner du till det? - Jag var här en gång som ung,
på gamle Lord Hexhams tid. De försökte gifta bort en systerdotter.
Den nye är inte ofta här. Därför hyr de ut fågeljakten.
Lyckligtvis för oss.
- Välkomna till Brancaster. - Jag hoppas resan inte var för tröttande.
Det här är Stowell, som vi tog med oss hit.
Han tar hand om allt.
Vilken utmaning.
Vi är bara ett litet sällskap, så det blir nog gemytligt.
Vi känner några i trakten, vilket bidrog till beslutet.
Lord Hexham bad oss bjuda med några av faderns gamla vänner.
Mycket begärt, med tanke på vad Lord Sinderby betalar.
Kan vi inte använda dopnamn?
- Jag är inte döpt, som du vet. - Du vet vad jag menar.
Ska vi fortsätta?
Gör det så fort ni kan.
Får jag presentera mig?
Jag är mr Barrow, greven av Granthams kammartjänare.
Snarare tillfällig kammartjänare till greven, tror jag.
Mrs Bates sorgliga öde har nått våra öron.
Dåliga nyheter har vingar.
Jag är Lord Sinderbys förste betjänt, Stowell.
Så ni är också novis här?
Jag är inte novis nånstans.
De är mr Bransons.
Han har ingen betjänt med sig.
Chaufförer brukar inte ha nån betjänt.
Det var värst vad välinformerad ni är, mr Stowell.
Hur står ni ut med att betjäna honom?
Vi gör alla vad vi måste.
På tal om det får ni hjälpa till som lakej medan ni är här.
Ursäkta, jag är betjänt och...
Lord Hexham är sällan här, så de håller inte full personalstyrka.
Ni får fungera som lakej.
Bara lugn. Vi ska nog hitta en livré åter.
Är Lady Granthams, Lady Marys och Lady Ediths rum nära intill?
Jag har hand om dem alla.
Då lär ni vara trött när ni kommer hem.
Vad gör mr Branson medan de andra jagar?
Tjusar tjänsteflickor? Eller läser motortidningar?
Han är faktiskt en skicklig skytt.
Jaså verkligen?
Han lärde sig väl under sin tid i IRA.
Jag beklagar om vi inte håller måttet.
Hon anläder vid sextiden och kommer raka vägen hit.
Då hinner hon byta om.
Hon lär inte ha mycket ombyteskläder.
Nåja, det ska jag se till.
Och prinsen?
Jag har bjudit honom åtta.
Kom några minuter tidigare, är du snäll.
Han kanske har tandborste med sig?
Då får han sova över.
De är ju gifta i god ordning.
Det kan jag gå i god för.
Och jag har bjudit Lord Merton.
Han kan prata med prinsessan.
De kan diskutera kanyler och stygn och sånt.
Du får det verkligen att låta trevligt.
Vi blir inget stort sällskap.
Atticus vän, Charlie Rogers, bor en timmes väg härifrån.
Han kommer på torsdag.
Och förvaltaren, mr Pelham, kommer också.
Ni borde bjuda Shrimpie. Han är en utmärkt skytt.
Jag förstår att ni har bjudit några av Lord Hexhams vänner.
Mycket vänligt av er.
Några av dem fick nog övervinna sina principer
för att tacka ja.
Engelsmän är mycket principfasta,
utom när det gäller chansen till god jakt eller god mat.
Så sant.
Du där.
Mjölk.
Kan jag få lite socker...
Så oförskämt!
Tyvärr är Stowell en snobb.
Han har fått reda på Toms bakgrund,
och nu straffar han honom.
Det kan vi inte tillåta.
Den där har jag nog inte sett förut.
Min mors jungfru gav mig den som bröllopspresent.
Om jag blev sjuk som flicka lagade hon till
en delikat kycklingbuljong och serverade i den här.
Inget är så uppiggande som kycklingbuljong.
Jag vet, och den var verkligen god. Jag minns den än i dag.
Hon brukade säga: "Varje god kammarjungfru
"borde kunna laga en stärkande buljong."
Den tiden är tyvärr förbi.
Helt förbi. Eller hur, miss Denker?
Jag vet inte det.
S Pratt?
Var inte avundsjuk för att Denker säger att hon kan laga mat.
Jag var snarare tvivlande än avundsjuk, milady.
Ni får överbevisa honom en dag, Denker.
Ja, överbevisa mig och laga en delikat buljong till oss alla.
Vi får väl se.
Just det. Att se är att tro, eller hur?
Förlåt, men var det inte bestämt att vi skulle fara i morgon?
Visst kan vi det, men det är väl ingen brådska.
Jag åker direkt, om det går bra, mr Carson.
Jag skulle vilja skicka med nåt, men hon får väl inte behålla det.
Tack, mrs Hughes.
Hon vet att vi tänker på henne. Det är det viktiga.
Stackars mr Bates.
Vilken mardröm han går igenom.
Han får i alla fall besöka henne ofta.
Bara tills hon är dömd.
Vagnarna är utanför. Bäst att vi rör på oss.
Ge laddaren allt ni vill ha med er.
- Ja. - De väntar på skjutvallen.
- Rachel? - Ja?
Följer du med mig?
Nej, jag blir med Tom den här gången. Mary kan hålla dig sällskap.
Som du vill.
Er far är nog besviken över att jag inte är hågad
att bjuda in er kusin Shrimpie.
Pappa sa bara att han är en god skytt, vilket han är.
Lord Sinderby, nu när vi är släkt,
vore det inte bättre att acceptera Roses föräldrar?
Det vore trevligare för alla.
Jag kan ju inte samtycka till skilsmässa.
Inte ens för er skull.
Kan ni inte lära er att leva med det? För Roses skull?
Jagade du som pojke?
Jag brukade jaga duvor på farfars gård.
Duvjakt är väldigt svårt.
Tack.
Var det svårt?
Att inlemmas i familjen?
Ganska svårt.
Sybil var död och jag fick klara det på egen hand.
De verkar mycket mer välkomnande än vi.
Jag var ändå en chock för systemet.
Daniel Sinderby är struntförnäm.
Rachel vill väl bara att alla ska vara vänner.
Men hennes man gör det inte lätt för henne.
- Robert? - Ja?
Vad gjorde du i York?
Här kommer de!
Utmärkt!
De har inga bevis.
Du var i London, men det var sju miljoner andra också.
Du hör inte vad jag säger.
De har kommit på nåt.
- Om mig. - Nonsens.
Det kan inte vara nåt viktigt.
Jag borde ha berättat.
Och det skäms jag över nu.
Du vet att min far var arbetare.
Och att han dog i en arbetsolycka.
Ja, när jag var sex år, och jag och min syster
och mamma var utblottade.
Tills hon gifte om sig.
Din styvfar jobbade på järnbruket. Jag vet allt det där.
Inte allt.
Jag märkte det knappt i början.
Korta beröringar
när han gick förbi mig.
Jag minns ännu hans öldoftande andedräkt.
Sa du inget till din mor?
Hon ville inte tro det.
Hur skulle hon klara sig om han stack?
En kväll tittade han lystet på mig, och jag visste vad som väntade.
Jag hämtade en kökskniv
och väntade i mörkret.
- Menar du att du dödade honom? - Nej!
Givetvis inte.
Jag hotade honom.
Men han slutade inte, så jag...
Jag stack honom, men det blev bara en skråma.
Inget hände, menar du.
Tja...
Han skrek och levde om, så vakten kom.
Mor övertalade honom att säga att han hade halkat och slagit sig.
Efter det tog jag ett jobb längre norrut som köksa.
Men det måste ha stått i mina papper, och nu har de funnit det.
Eller så
hörde han att jag var fängslad och talade om det.
Du är oskyldig.
Så det måste gå att bevisa det.
Tvivlar du aldrig på mig?
Jag ställde samma fråga till dig en gång,
och mitt svar är samma som ditt.
Jag tvivlar inte.
Men jag tvivlar inte heller på att solen går upp i öster.
Tack.
Jag undrar vad barnen gör?
De oroar sig inte för oss.
Du har förstås rätt.
De blir säkert bortskämda till tusen.
Säkert är det så.
Kan jag få lite bröd?
Tack, Stowell, mycket vänligt.
Jag ber verkligen om ursäkt.
Stackars Atticus. Han kan inte tillrättavisa sin fars förste betjänt.
Lord Sinderby skulle ta illa upp.
Det fåniga är att jag tror att Stowell inte ens gillar min svärfar.
Han är underdånig så det räcker.
Visst, han bugar och ler i lordens närvaro,
men enligt min kammarjungfru är det bara en fasad.
Vilken skrämmande tanke.
Tänk vad en förste betjänt vet om familjen han tjänar.
De vet alltid mycket mer om oss än vi vet om dem.
Trevligt hus, men det krävs mycket arbete för att få upp standarden
så att man kan ha betalande gäster.
Inte så väldigt mycket.
Vi kan använda arbetskraft från godset, under mitt överinseende.
Medan jag har överinseende över husan som inte finns?
Vi skulle hjälpas åt med arbetet.
Det är själva poängen.
Nåväl. Var finns nästa hus?
Vi tar bussen till Helmsley, och sen får vi gå en bit.
Bara lugn. Jag är inte död än.
Det var snällt av dig att skicka en bil.
Vi ville inte att du skulle komma vilse.
Var är prinsessan?
På övervåningen och byter om.
Ingen av oss har träffat henne än.
Jag lånade fracken på Theatre Royal.
Ska vi...
Vill ni inte hellre möta henne i avskildhet?
Vi kan alltid kila tillbaka igen.
Nej. Det är lättare om vi inte är ensamma direkt.
Jag har inte sett henne på fem år.
Jag vill ha er alla här.
Främlingars närvaro är enda garantin för gott uppförande.
Jag avskyr hur Stowell behandlar mr Branson.
Han är inte hövlig mot oss heller.
Han ogillar mr Bransons sociala avancemang.
Vilken rätt har han att samtycka eller misstycka?
Enligt Lady Rose gillar han inte ens Lord Sinderby.
Hans nåd är nog inte lätt att tycka om.
Det är då sant.
Kan man inte sätta dit Stowell på nåt sätt?
Kan inte Barrow komma på nåt?
Sant. Mr Barrow har alltid nåt i bakfickan.
Säg då åt honom att plocka fram det nu direkt.
Jag ser gärna att han får sig en känga.
Men hur?
Låt mig fundera medan jag rengör de här.
Visst ja. Har ni sett Lord Sinderbys kammartjänare?
- Hur så? - Jag har slut på vattenavstötande vax.
Ursäkta, vet ni var Lord Sinderbys kammartjänare är?
Mr Daunt?
Han har gått och återkommer klockan tio.
Tack.
Jag tror att jag har en idé.
Skulle Lady Mary misstycka om Lord Sinderby blir förargad?
- Ingen av oss skulle misstycka. - Hjälper ni mig?
Jag antar det, eftersom det var det Lady Mary ville.
Där har ni svaret.
Jag förstår inte.
Tids nog förstår ni. Vi behöver papper och penna.
Följ med mig.
Prinsessan Kuragin.
Igor!
Irina.
Ska jag presentera de närvarande?
Om ni så önskar,
men vad spelar det för roll?
Ni har haft en lång resa, prinsessa.
Uppenbarligen.
Jag skulle gärna vilja resa till Ryssland.
Tyvärr har jag aldrig gjort det.
Då har ni missat chansen.
Har ni allt ni behöver?
Jag bär kläderna ni lät lägga fram.
Jag visste inte om ni hade bagaget med er.
Jag har inget bagage.
Jag har inga ägodelar att packa ner.
Såja, kära du.
Inget är mer tröttsamt än att höra om andras olycka.
Låt oss vara tacksamma mot Lady Grantham.
Sist vi möttes var omständigheterna annorlunda.
- Det minns jag inte. - Det tror jag nog.
Det är en biljett härtill en mrs Brennan. Vem är det?
Kokerskan. Hur så?
Som jag sa, nån lämnade en biljett åt henne,
så ni bör väl ge henne den.
Tänk om de spårar den tillbaka till oss?
Jag är ingen total amatör, miss Baxter.
Trist, men Charlie Rogers ringde och sa att han har en vän som gäst,
som han måste ta med eller utebli.
Så enerverande. Vad tänker du göra?
Jag bjöd dem bägge, men då kan jag inte delta i jakten.
Så irriterande. Vem är han?
Han heter Henry Talbot, men jag vet inget om honom.
Jag lämnar återbud åt förvaltaren.
Nej. Stackars mr Pelham. Det vore grymt.
Jag vet inte varför, men vi tycker alla lite synd om honom.
Så trevligt, mrs Patmore. Vilken fest.
Tja, när katten är borta kan vi möss få dansa lite på bordet.
Vilka blir det?
Bara Vi.
Mr Bates, mr Molesley och Daisy.
Daisy? För att servera, antar jag?
För att servera och äta med oss,
och om det känns alldeles för demokratiskt,
så kan ni äta husornas mat.
Ni väljer själv.
Är allt klart?
Vad vill det här säga?
Mr Murray ska besöka Anna i morgon,
och han har ordnat så att mr Bates får närvara.
Jag blir borta hela dagen. Jag hoppas få prata med honom sen.
Givetvis. Ingen fara.
Ni kommer när ni kommer.
Här har vi mr Molesley.
Nu kan vi börja.
Ursäkta att jag är sen.
Kan jag få lite vin, tack?
Har ni inte fått vin?
Stowell, vad är det med er?
Vad tusan är det här?
Rachel?
- Förklara det här. - Förklara vad?
Varför får jag inget ätbart på tallriken?
Jag vet inte. Stowell?
Det var Ers nåds order.
Vad pratar ni om?
Vad är det med er i kväll?
Mr Daunt lämnade en biljett till kokerskan om att ni ville...
Jag har inte pratat med Daunt!
Och varför är ni ohyfsad mot mr Branson?
- Ni behöver inte... - Kokerskan sa
- att ni ville ha enklare... - Stowell.
Det är nån som driver med oss.
Såg det ut som Daunts handstil?
Jag såg aldrig biljetten.
Och mrs Brennan är självklart inte...
Vad?
Hur vågar ni säga "självklart" när ni motsäger mig?
Ta bort det här, hämta min middag
och uppför er mer professionellt i fortsättningen.
Och ta bort det där, dumskalle!
Vi jagar inte i morgon. Ska vi göra en rundtur på godset?
Det vore verkligen kul. Eller hur, Robert?
- Kära nån. - Han blir så lätt irriterad.
Jag tycker inget vidare om er förste betjänt, så det var rätt nöjsamt.
Kanske det, men Stowell är stolt av sig.
Han förlåter nog inte så lätt.
Och Barrow gillade nog inte att bli kallad dumskalle.
Ni kommer säkert att trivas i Paris.
Många av våra landsmän har bosatt sig där.
De har förstås förlorat allt. Liksom vi.
Inräknat livsviljan.
Om man ska vara olycklig,
kan man åtminstone vara det i en trevlig miljö.
Med er tillåtelse går jag upp nu.
Jag hoppas att ni ska sova gott.
Min husjungfru Denker ser efter er.
Jag kommer att sova bättre i natt än nånsin hädanefter.
Det kan ni inte veta.
Det gör jag visst, mrs Crawley. God natt.
När kommer du och hämtar prinsessan i morgon?
När det passar dig,
om det är vad du har beslutat.
Jag?
Tror du verkligen att det återstår nåt beslut att fatta?
Snällt av dig att låna henne kläderna.
De är en gåva, inte ett lån.
I morgon säger vi alltså farväl.
Är det verkligen vad du vill?
Det är så det måste bli.
Jag förstår dig inte.
Du förstår, om du försöker.
Spratt följer dig till bilen.
- Det gör jag. Jag måste ändå gå. - Tack.
- God natt. - God natt.
Jag förstår att ett spel med höga insatser har spelats här i kväll,
fast jag vet inte vem vinnaren är.
Jag, hoppas jag.
God natt.
Nå? Har du sagt till prinsen att han ska sluta hoppas?
Ja.
Dessvärre.
Dessvärre?
Jag får aldrig mer en omoralisk invit från en man.
Var det fel att suga på den karamellen?
Hur är det fatt?
Jag måste gå. Barrow väntar på mig i toalettrummet.
Låt honom vänta. Berätta vad det är du döljer.
Jag döljer det inte direkt.
Det är säkert ingenting.
Och om det är nånting?
Jag har haft smärtor i bröstet.
I bröstet, i sidan, i magen.
Vad för smärtor?
Rätt skarpa. Så jag gick till nån i York som jag har hört talas om.
Han sa att jag... Jag kanske har kärlkramp.
Herregud!
Därför ville jag inte säga nåt.
Det betyder inte att jag kommer att dö av en hjärtattack.
Men han vill ta prover när vi kommer tillbaka.
- Du borde inte jaga. - Allt som får mig att koppla av är bra, sa han.
Den här resan är inte särskilt avkopplande.
Nog var det otrevligt att se honom skrika åt sin förste betjänt.
Jag ska nog prata med Edith.
Varför just nu?
Man vet aldrig vad som kan hända.
Jag vill se till att allt är klart mellan oss.
Var rädd om dig!
Det är ditt jobb, min älskade, och du sköter det så bra.
Mrs Crawley hälsade och tackade för en trevlig kväll, milady.
Den var omväxlande.
Tacka mrs Potter för den utsökta middagen,
men hälsa att jag måste avstå från fet mat den närmaste tiden.
- Är ni redo att gå till sängs? - Ja.
Kanske lite av miss Denkers berömda buljong?
Jag vet att ni skämtar, Spratt, men det vore faktiskt inte så dumt.
Miss Denker, antar ni den kulinariska utmaningen?
Blir jag inte i vägen för mrs Potter? Jag vill inte störa i köket.
Det gör ni inte, och det finns en spis i handkammaren.
Kan ni ordna det, Denker?
Med största nöje, milady.
Ni ser, Spratt. Allt går inte som ni räknar ut.
Kom in.
Pappa! Är nåt på tok?
Inte alls, det är det jag vill klargöra.
Jag förstår inte.
Vad gäller det?
Marigold.
Jag förstår.
Vad vill du säga om Marigold?
Det tror jag du vet.
Vad jag vill att du ska säga.
Jag kan inte ge upp henne.
Självklart inte.
Har du berättat för Tom?
Nej, men han kanske har gissat.
Då vet alla.
Alla utom Mary.
Jag vill ha din förlåtelse, pappa.
Får jag fortfarande be om den?
Det här är inte vad jag hade önskat. Jag skulle ljuga om jag sa det.
Men det är vad som hände.
Jag såg Michael Gregson som en redbar man.
Det var han verkligen, pappa.
Han skulle ha gift sig med mig så snart han kunde.
Det tror jag också. Så nu måste vi göra vårt bästa för hans barn,
både för hans och din skull.
Du är så snäll.
Men vi bör nog hålla det inom familjen.
Även i vår upplysta tid, 1924, finns det otrevliga människor.
Men...
Förlåter du mig, pappa?
Min älskling.
Jag behöver säkert din förlåtelse lika mycket som du behöver min.
Gå och lägg dig nu.
Och sov gott.
Ni tog er visst vatten över huvudet.
Jag har blivit åthutad förr av Hans nåd,
men jag har aldrig förödmjukats offentligt, och jag godtar det inte.
Men mr Stowell fick sina fiskar varma, och det var ju målet.
För er och Lady Mary, kanske.
Jag har större planer nu.
- Vad menar ni? - Det får ni se.
Ja?
Vad vill ni?
Framföra mitt deltagande, mr Stowell.
Han förolämpade mig också.
Jag kände med er, och tyckte att ni visade stor självbehärskning.
En betjänt i den situationen måste hålla god min.
Skriv nånting.
- Vad menar ni? - Skriv nånting.
"Jag heter Barrow och jag bor i Yorkshire."
- Så det var inte ni. - Varför skulle det vara jag?
Tjänstefolket avskyr mig.
Deras butler är på semester, och de avskyr att ta order av mig.
Det ger inte Hans nåd rätt att uppföra sig som han gjorde.
Hans nåd!
Hans nåd, med en titel som knappt är tio minuter gammal.
Jag vet mycket om Hans nåds skumraskaffärer, vilket han har glömt.
Ni kunde nog berätta mycket som han inte vill läsa
på första sidan av The Times.
Ni anar inte.
Berätta, då.
Överraska mig.
Synd att Lord Sinderby inte ville följa med.
Mor bad honom särskilt,
för att skölja bort den bittra smaken av gårdagskvällen.
Men han sa nej.
Han är en besvärlig människa.
Borde jag säga det?
Efter den middagen kan du säga vad du vill.
Vi gav i alla fall trakten nåt att prata om.
Jag undrar vem som låg bakom brevet från betjänten.
Enligt Baxter var det nån av tjänstefolket här. De avskyr Stowell.
Jag säger inte emot.
Nu är det i alla fall över.
Vad pratade ni så förtroligt om vid frukosten?
Atticus har erbjudits ett jobb i New York.
- Gratulerar. - Tack.
Ska inte du resa till USA snart?
Jo. Jag ska till Boston.
När då?
Jag tänkte fira nyår på Downton och resa strax därefter.
Inget är bestämt än.
Stackars Mary.
Hon vill inte bli kvarlämnad när alla andra går vidare i livet.
Inte alls. Jag vill bara inte bli lämnad kvar med dig.
Kan ni inte laga en buljong överhuvudtaget, miss Denker?
- Jo, jag skulle klara det galant... - Om ni visste var ni skulle börja.
Jag borde aldrig ha erbjudit mig.
Men om ni hade sett mr Spratts ansiktsuttryck,
hade ni lovat vilka storverk som helst
till tedags.
Kan inte mrs Potter hjälpa till?
Jag litar inte på henne. Hon är nog i maskopi med fienden.
Jösses då. Vi borde nog komma och jobba i änkebostaden allihop.
Det verkar mycket mer spännande än här.
Vilken vikt kommer de att lägga vid mrs Bates förflutna?
Ni förstår problemet.
En man antastar henne och hon knivhugger honom.
Ännu en attack, och hon knuffar ut honom framför en bil.
Det finns ett mönster.
Om ni tror det, vad gör ni då här?
Mr Bates, snälla.
Vi har väl inte lämnat hyfs och vett utanför fängelset.
Visserligen gjorde din styvfar ingen polisanmälan mot dig.
Tack vare min mor.
Möjligen kan vi få händelsen struken som bevismaterial.
Det skulle undergräva åtalet, och det kanske läggs ner.
Men kan ni åstadkomma det?
Jag ska göra allt jag kan.
Du verkar tro att jag är arg på dina söner. Det är jag inte.
Kan vi då inte glömma hela den hemska kvällen?
Jag är inte arg på dem,
men jag förstår att de inte vill se nån ersätta deras mor.
Det är mitt fel.
Jag har varit så noga med att skydda dem från sanningen.
- Vilken sanning? - Att jag var olycklig med deras mor.
Hon kanske var olycklig med dig.
Säkert. Vi passade inte ihop.
Men nu hindrar de min första chans att bli lycklig.
Jag beklagar, men jag tänker inte leva
resten av livet i en atmosfär av avsky och förbittring.
Jag vägrar gå mellan en far och hans söner.
Jag ber dig svara mig ärligt.
Är det det enda hindret?
Om de skulle välkomna dig i familjen, skulle du säga ja?
Det skulle jag.
Med största glädje.
Där har jag min utmaning.
Hur blir man av med hinnan?
Det är lökarna. De ska bara svettas, men...
Jag tror att de svimmade av utmattning.
Och ni tog i ordentligt med saltet.
Ska vi smaka?
Herregud!
Jag kan laga till en flaska
och ta med till huset, så kan ni värma den och servera den.
Ingen kommer att veta nåt.
Vi kan ge er ingredienserna,
så kan ni skära upp dem när mr Spratt ser på!
Jag ska använda alla tänkbara prejudicerande fall.
Men om händelsen får användas av åklagaren,
kommer hon att dömas?
Man kan aldrig vara säker när det gäller rättegångar.
Blir hon dömd?
De kan bevisa starkt motiv
och tillfälle, eftersom hon var i London
- vilket vi inte förnekar. - Nej.
Nu har hon identifierats på trottoaren nära honom vid mordögonblicket.
De kan använda det gamla fallet som bevis på att det inte var mot hennes natur.
Indicierna är rätt starka, tyvärr.
Kokerskan hälsar att middagen är färdig.
Tack.
Mr Barrow...
Jag sa nog för mycket i går kväll.
Jag var arg
och hade druckit mer än jag borde.
Var inte orolig för det.
Jag glömmer det snart.
Då är det middag.
Tänker du jaga i morgon,
eller ger du din plats åt den oinbjudne gästen?
- Jag har nog inget val. - Han kan få min plats.
Absolut inte.
Jag har haft två jaktdagar och jagar på fredag, så ingen fara.
Jag hoppas att din granne vet hur uppoffrande du är.
Du kan berätta om du vill.
Han övernattar här, så du får gott om tillfällen.
Fresta mig inte.
Det förvånar mig hur folk tar såna saker för givna.
Alla är inte lika osjälviska som du, Mary.
Jag bara skojar.
Det här kommer ni att gilla.
Det är inte dyrt men mycket prisvärt.
Jag har räknat på saken
och anser att vi bör lägga ett bud på huset på Brouncker Road.
Innan jag har gått med på saken?
Jag hoppas att ni gör det.
För vår framtid som fastighetsmagnater.
Nåväl.
Jag ser ingen utväg, och jag måste säga sanningen.
Ni brukar väl aldrig ljuga.
Nej, jag ljuger inte, men det finns saker jag inte säger.
Jag har låtit den här dårskapen fortgå för att...
Jag vet inte riktigt.
För att det var en trevlig idé.
Och jag hade gärna velat bli er kompanjon.
Men ni vill inte?
Jag kan inte.
Jag har kanske aldrig berättat att jag har en syster.
Men...
Jag trodde att ni inte hade nån anhörig kvar.
Kanske för att jag ville att ni skulle tro det.
Min syster Becky föddes...
Hon har en hjärnskada.
Medan min mor levde tog hon hand om henne, men sen...
- Fanns det ingen annan än ni. - Just det.
Mitt val var enkelt.
Antingen sluta jobba, och vi fick leva på nästan ingenting,
eller fortsätta jobba och betala för hennes omvårdnad.
Det måste kosta en förmögenhet.
Varenda penny jag har kunnat avvara.
Så ligger det till.
Jag har inga besparingar, för jag har inga pengar.
Jag är utfattig.
Men pensionen, då?
Har ni inte betalat till er pension?
Jag kan inte gå i pension.
Jag måste jobba så länge jag får.
Jag önskar er framgång med huset, mr Carson. Ni har förtjänat det.
Men för mig finns ingen plats i det projektet.
Jag har generat er.
Jag är inte generad.
Jag skäms över att jag har gnatat och kört med er.
Om jag inte hade varit så okänslig...
Säg inte så.
Jag gladde mig åt vår lilla dröm.
- Det var mitt fel som inte sa sanningen. - Nej då.
Som jag Sa.
Hoppas jag att ni köper det.
Jag hoppas att det går utan mig.
Ja, men...
Jag fick telegram från mr Murray.
Får jag låna telefonen? Han sa att det var dåliga nyheter.
Det var tråkigt att höra. Varsågod.
Rose, följ med Tom.
Mary, gå med mr Talbot.
Rachel.
- Ordna upp det sinsemellan. - Vi ses där framme.
Jag vet inte riktigt var jag ska vara.
Han ska då styra över alla. Gå vart du vill.
Mr Rogers?
Är det galet om jag blir ensam med min laddare?
Självklart inte.
Gärna för mig, om ni inte har nåt bättre för er.
Jag är Bertie Pelham, förvaltaren.
Blir ni ofta inbjuden till jakter?
Nej-
Och jag är bjuden på middag, vilket är ovanligt.
Mycket vänligt.
Tack för att ni håller mitt humör uppe.
En del hatar att ha främmande med sig. Min far till exempel.
Det gör inget. Särskilt inte eftersom det är ni.
Ni gästar mr Rogers, eller hur?
Det stämmer.
Lord Sinderby bjöd med mig. Mycket vänligt av honom.
Jagar ni mycket?
Inte på den här nivån.
Det förklarar saken.
- Förklarar vad? - Det var inget.
Jo, fortsätt. Jag insisterar.
Det angår inte mig, men Atticus avstod från att jaga
för att ge plats åter.
Atticus, Lord Sinderbys son? Så hemskt.
Varför berättade ingen att det var fullt?
Det vore ogästvänligt.
Så snart det här passet är över, byter vi.
Nej, gör inte det.
Hans gevär är hemma på godset, allt är bestämt.
Glöm att jag sa nåt.
Är er man en av skyttarna?
Nej-
Men min avlidne man var en god skytt.
Så småningom.
Ni är ung för att vara änka.
Men kriget skapade många unga änkor.
Det var inte kriget.
Faktum är...
Se upp. Här kommer de.
Bra skjutet.
Tur.
Hur länge har ni varit förvaltare?
Ett och ett halvt år.
Men jag har alltid känt Brancaster.
Jaså?
Gamle Lord Hexham var min fars kusin, egentligen syssling.
De är båda döda nu, men vi var ofta här.
Var det därför ni fickjobbet?
Det är en ledande fråga.
Förlåt mig.
Ni har förstås rätt.
När far dog lämnade jag armén.
Jag visste inte vad jag skulle göra, och kusin Peter tyckte nog synd om mig.
Inga brinnande ambitioner?
Inte direkt.
Jag avundas de där killarna som flyger över Engelska kanalen,
uppfinner ett läkemedel eller nåt.
Och ni? Trängtar ni efter nån oförverkligad dröm?
Inte i dag.
Idag är jag väldigt lycklig.
God morgon, Daisy.
- Kan jag hjälpa till? - Nej tack, mr Spratt.
Jag skulle bara...
Jag tittade in till miss Denker.
Jag förstår.
Och vad är det du bär så försiktigt?
- Korgen är tom. - Ja.
Jag ska handla på hemvägen.
Jag har också nyheter.
Som du vet pratade jag igenom saken med Dickie.
Och lovade gifta dig med honom om hans söner ändrade sig.
I morse fick jag ett brev från Larry Grey.
Kära hjärtanes!
- Är det artigt? - Döm själv.
"Kära mrs Crawley..."
Det är en bra början.
Resten av brevet är inte lika vänligt.
"Min far har bett mig att ompröva mina känslor
"beträffande er föreslagna förening.
"Efter ny prövning finner jag dem vara oförändrade.
"Vänligen förmå honom att uppge vidare övertalningsförsök,
"vilka endast skulle visa sig generande för oss båda.
"Högaktningsfullt, Larry Grey."
- Har du visat honom brevet? - Inte än.
Jag vet inte om jag borde.
Och du ger upp utan strid.
Det spelar ingen roll hur mycket jag strider.
Saken är avgjord.
Jag vägrar låta mina sista år vara fyllda av tårar och gräl.
Det finns ju alltid en tröst.
Vilken då?
Dr Clarkson blir förtjust!
Tack.
Vad är det där?
Murray ringde i morse.
Datum är bestämt för Annas rättegång.
- Äh nej. - Vad är det?
Anna ska...
Det avgör saken.
Du skjuter inte mer i dag, inte i morgon heller.
Genera mig inte, snälla du.
Inte om du gör som jag säger.
Hur kan jag hjälpa till?
Ta min plats i eftermiddag.
Vad är det, pappa?
Det är ingen fara. Jag måste bara ta det lite lugnt.
Tänk att han måste spela manlig och hålla tyst om det.
Kan jag göra nåt?
Ja, skicka nån att hämta mr Aldridges gevär.
Nu förstår du varför jag inte ville göra en stor sak av det.
Är det sant om Anna?
Vi får veta mer när vi kommer hem.
Du har nog hört att allt ordnar sig.
Pappa gav sin plats till Atticus, så du slipper sona din tanklöshet.
Var hygglig och förlåt mig.
Jag vill inte att du blänger på mig under hela middagen.
Jag blänger om du förtjänar det.
Det var oavsiktligt.
Visst finns nåt som kallas "förlåtelse genom goda avsikter"?
Det gäller bara katoliker.
Nu sätter vi oss.
Inte kan väl Daisy ha gjort den där goda buljongen i ert ställe?
Det här är väl bara skådespel?
Ni tänkte servera Daisys utsökta soppa
och ta emot berömmet själv.
Vad har ni gjort med den?
Det vore oartigt att lämna tillbaka den,
så det är väl bäst att hälla ut den och inte prata mer om saken?
Nu måste ni laga den själv.
Lycka till.
Skönt att du är uppe på benen.
- Har du återhämtat dig? - Absolut.
Jag har säkert missat en härlig eftermiddag.
Ja, fantastisk.
- Är pappa verkligen sjuk? - Jag vet inte.
Jag vill bara få hem honom i ett stycke.
Vi borde nog vänta i några minuter.
Stowell, vem är det där?
Herregud...
Vad är det? Vad har hänt?
Vad i helsike gör hon här?
- Vad heter hon? Tala om det. - Vad?
Säg hennes namn, så räddar jag dig.
Diana.
Diana Clark.
Diana!
Du är otrolig!
Jag trodde inte att du skulle komma!
Det här är min vän, Diana Clark.
Hon sa att hon skulle vara i trakten,
så jag bad henne titta in.
Ni måste stanna på te. Och...
Vad heter den här lille krabaten?
Daniel.
Daniel? Så märkligt! Det är ju Lord Sinderbys förnamn.
Följ med mig.
Kom nu.
Spela med, så blir allt bra.
Enligt telegrammet var han ensam och ville träffa pojken.
Säkert, men tyvärr var det inte han som skickade det.
Hej, jag heter Atticus. Make till Rose.
Varför har vi inte träffats förr?
Jag instämmer.
Det är inte klokt.
Vem är hon? Knappast en nära vän till Rose.
Jag har aldrig sett henne tidigare.
Inte jag heller. Jag bad Barrow att ställa till det för Stowell,
och jag är rädd att han tog i för mycket.
Vad är det?
Du ser ut som om du fått slaganfall.
Jag kan inte ha två sjuklingar samma dag.
Jag är lite trött, bara.
- Jag lägger mig en stund före middagen. - Gör det.
Vi vill så gärna träffa din gamla vän mrs Clark,
som vi aldrig har sett tidigare.
- Hjälp mig. - Bara om du berättar vad som pågår.
Ni känner förstås redan varandra.
Diana, så roligt att träffa dig igen.
Verkligen. Hur har du haft det sen vi såg dig på Downton senast?
Bra.
Alldeles utmärkt.
Ursäktar ni mig?
Om han bara ville prata med mig.
Han kan nog inte.
Vem?
Milda makter!
Nej, det kan han inte.
Jag kom hela vägen från London.
Vem skulle göra nåt så elakt?
Jag tror jag vet vem, och varför.
Men det skulle inte säga dig nåt.
Mr Bates! Ska ni fara nånstans?
Det stämmer.
Vill ni göra mig en tjänst, mr Molesley?
Vill ni ge de härtill mr Carson?
- Han vet vad han ska göra. - Han är här nånstans.
Jag vill inte träffa honom. Och ge dem inte till honom än.
Vänta till i kväll.
Är ni i knipa?
Min fru sitter i fängelse.
Det skulle jag kalla knipa.
Ni ska veta att jag vill göra allt jag kan för att hjälpa er.
Jag är rörd. Jag menar det. Tack.
Men enda sättet ni kan hjälpa mig är att överlämna de där breven.
Ni räddade Lord Sinderby, men ni räddade även mig
ur en hemsk situation, och jag är så tacksam.
Det behövs inte.
Tyck inte illa om honom, snälla ni.
Jag vet inte vad jag tycker.
Det är skönt att veta att han är lika bristfällig som alla andra.
Adjö, mrs Clark.
- Säg Diana, för all del. - Diana.
Vi träffas säkert i London.
- Jag ser fram emot det. - Jag också.
Tänker ni åka?
Nej, jag ska byta om, men hittar inte min frack.
Visst. Jag glömde att ni är med på middagen.
Stowell ser väldigt obekväm ut.
Tänker du förråda honom för din svärfar?
Stowell.
Hur visste ni om mrs Clark?
Tänker ni berätta för Hans nåd, milady?
Jag funderar på saken. Men under tiden
hoppas jag att ni är artigare mot mr Branson under hans besök här.
Absolut, milady.
Rose, Mary, Robert.
Vänta här ett tag, är ni snälla.
Jag är glad att jag fick träffa er i enrum. Jag var osäker på att lyckas.
Jag väntar spänt.
Vi behöver inte låtsas.
Ni bevittnade min förödmjukelse tidigare.
Jag undrar vem som planerade det.
Alla har fiender.
Jag vore tacksam om ingen utanför vår krets får veta sanningen.
Säkert vill ingen av er orsaka Rachel eller Atticus smärta.
Vi kommer inte att yppa ett ord.
Det kunde ju ha blivit oändligt mycket värre.
Att det inte blev det är enbart tack vare Rose.
Rose, kära du,
du är intelligent, älskvärd och rådig.
Jag vill säga öppet att jag nu förstår hur lyckligt lottade vi är som har fått dig.
Jag ska bjuda hit dina föräldrar så snart det passar.
- Du måste inte. - Jo, det måste jag.
Vi vet alla att man inte bör kasta sten om man sitter i glashus.
Jag har låtit ställa en grammofon i biblioteket,
så kila in och roa er bara.
Store tid, vad roligt!
Tack.
Hon kommer att älska dig för evigt, om du låter henne.
- Sån är hon. - Jag vet det nu.
Jag var dum som inte förstod det förut.
Breven till Hans nåd och mr Murray säger säkert samma sak.
Varför erkänna? Det är ologiskt.
Enligt polisen knuffades mr Green av en kortväxt person.
Mr Bates är inte kortväxt.
Tillbringade han inte den dagen i York?
Den förlorade biljetten användes aldrig.
Synd att den är borta.
Vet vi vad han gjorde där?
Han åt lunch på en pub men mindes inte vilken, sa han.
Det finns hundratals pubar i York.
Men mr Bates åt lunch på en av dem.
Jag tror inte att han är skyldig, oavsett vad han har skrivit.
Han vill få ut Anna ur fängelset, vilket inte är svårt att förstå.
Får jag låna nyckeln till mr Bates stuga?
Han kan ha lämnat nåt som visar vart han har farit.
Jag vet inte vad vi ska göra i så fall, men ni får låna nyckeln.
Önskar ni något, sir? Jag står gärna till tjänst.
Nej tack, Stowell. Ni är mycket omtänksam.
- Det var värt det, trots allt. - Vad menar ni?
Det skulle ta för lång tid att förklara.
Förste betjänten har blivit satt på plats, kan vi säga.
- Det låter rätt snobbigt. - Inte i det här fallet.
Vad gjorde egentligen den där kvinnan här?
Hon med den lille pojken?
Det var väl inget särskilt med det?
Nåväl.
Varför fick Lord Sinderby panik? Varför tog Lady Rose över?
Varför låtsades din far känna besökaren fast han inte gjorde det?
Och varför var Lady Sinderby helt ovetande?
Jag tänker förstås inte svara på några av era frågor,
men jag är imponerad över att ni ställer dem.
Bra gjort.
- Ser du fram emot att fara hem? - Hur så?
Saknar du inte Marigold?
Saknar du inte Sybbie?
Saknar inte Mary George?
Inte lika mycket.
Vad menar du egentligen?
Inget särskilt, men det blir mina sista månader på Downton,
och du har alltid varit min bundsförvant.
Jag vill känna att vi är ärliga mot varandra.
Du förstår, där jag växte upp fanns rätt många som Marigold.
- Jag förstår inte vad du menar. - Det gör du nog.
Min kusin Nula fick ett barn som växte upp som hennes syster.
Ingen pratade om det.
Men alla visste.
Jag sa till pappa att du skulle förstå.
Så de vet båda om det?
Ja, nu.
Och Mary? Vet hon?
Nej, hon är helt ointresserad av mig, vilket är bra i det är fallet.
Håll det för dig själv, är du snäll.
Mer för hennes skull än min.
Du kanske inte tror det,
men jag är helhjärtad medlem av familjen nu.
Får jag den här dansen?
Givetvis.
- Ni ser väldigt sammanbiten ut. - Vi pratade bara om vår fosterdotter.
Familjen adopterade en liten flicka.
Hon ska växa upp på Downton.
Hurdan är den nye Lord Hexham? Han är väl er kusin?
Min brylling. Räknas det?
- Är han trevlig? - Nog är han det.
Han är sällan här, håller mest till i Nordafrika.
Ställer ni alltid så många frågor?
Bra att jag hann träffa er. De sa att ni hade åkt.
Jag vill inte att ni missar frukost.
Jag har inte ätit frukost än.
Vi ville starta tidigt. Charlie har nåt i eftermiddag.
Adjö då, mr Talbot.
Jag känner mig skyldig för att jag försökte ge er dåligt samvete i går.
Men ni hade alldeles rätt.
Jag ska tänka mig för nästa gång.
Vi kanske träffas igen? Brukar ni besöka Yorkshire?
Jag har en tant där, så man vet aldrig.
Vi kanske träffas på nån jakt.
Kanske, men det är inte mitt verkliga intresse.
- Vilket är det? - Bilar.
Bilar?
Henry, vi måste åka.
Kära nån, vilken fräsig kärra.
Mr Rogers har visst dolda djup.
Den är min.
Men tack för komplimangen.
- Välkommen tillbaka, milord. - Carson.
Det hände en sak medan ni var borta.
Mr Bates har farit.
Jag förstår inte. Vart då?
Vi vet inte, men han lämnade ett brev till er.
Så gåtfullt.
Såja.
Mr Carson.
Betyder det att jag får fortsätta som kammartjänare?
Eller måste jag jobba dubbelt?
Vi får tänka igenom situationen.
De måste frige mrs Bates nu när de har ett erkännande.
Hans nåd ringer säkert till mr Murray just nu.
Kommer han att gömma sig nånstans?
På Irland, förmodar jag. Han har släkt där.
Och engelska polisen står inte högt i kurs där.
Varför har inte Anna frigetts?
- Varför dröjde Carson? - Jag ringer genast till Murray.
Han får säkert ut henne.
Jag tror inte alls att Bates är skyldig.
Nej, men inte Anna heller, så det vore inte fel att frige henne.
Har ni kommit i fas än?
När de är färdiga med middagen, så.
Mr Molesley,
ni talade tidigare om att hjälpa mr Bates,
och använda hans foto...
Ja?
Jag vill gärna hjälpa till. Jag vill följa med.
Verkligen?
Det vore en stor hjälp.
Men jag vill inte att de andra ska veta.
Bara om det fungerar.
Han är säker på att få henne frigiven. Han kommer i morgon.
Alltid något.
Ja...
Vad är det?
I sitt brev till mig
lämnade Bates instruktioner om hur vi ska meddela oss med honom.
En adress och telefonnummer på Irland.
Har han berättat för fler?
Inte såvitt jag vet. Inte för Carson.
Vad anser du att jag ska göra?
Det enkla svaret är att meddela polisen.
Själv skulle jag hålla det hemligt tills vi vet mer.
Tack och lov att vi båda är brottsligt sinnade.
Jag bör gå in bakvägen.
Nej. Ta den här vägen och hälsa på Hans nåd.
Jag såg bilen.
- Vilken lättnad. - Vi väntade på den.
Ja, men jag är inte frikänd, milord. Bara fri mot borgen.
Ja, men med en undertecknad bekännelse av en man på rymmen
kan de aldrig hoppas på fällande dom.
Och om de finner honom och han befinns oskyldig, åker jag i fängelse igen?
Situationen är mycket frustrerande.
Om han är skyldig är jag oskyldig. Om jag är skyldig är han oskyldig.
Men ingen av oss är skyldig.
Och det ska vi bevisa.
Ni är hemma nu, det är alltid något.
Det går i alla fall åt rätt håll.
Kan bilen köra mig till stationen?
Stark kör oss båda. Jag måste vara i York om en halvtimme, så jag åker nu.
Carson, säg till Hennes nåd vart jag har åkt.
Ska bli, milord.
Vill du komma in den här vägen?
Nej, jag tar köksvägen, milady.
Lika bra att komma in i jobbet igen.
Så detta är den berömda buljongen?
Vad skulle det annars vara?
Är ni redo att få den bedömd?
Ni lär döma mig vad som än händer, mr Spratt.
Om ni menar att jag dömer er för att ha framhållit er själv
genom lögner och bedrägeri, så, ja.
Så även hon.
Ert avslöjande är nära.
Gud i himlen!
Jo, Denker.
Jag talade om menyn med mrs Potter, och Spratt påminde mig om buljongen.
Han ville inte att era färdigheter skulle förbises.
Det tror jag säkert.
Beviset får ni när ni smakar, milady.
Verkligen.
Så får jag smaka?
Tack.
Jag varnade er, milady.
Den är...
utsökt
Det är omöjligt!
Skadeglädje är bara roande till en viss punkt, Spratt.
Tack så mycket, Denker.
Jag är inte hungrig nog att göra er soppa heder just i kväll.
Vi sparar det nöjet till en annan dag.
- Som ni önskar, Ers nåd. - Tack.
- Tack.
Jag trodde du skulle titta in till mig först.
För att säga hur det gick i York?
Ja.
Jag ville vänta tills vi var samlade.
Glädjande nog riskerar jag inte en hjärtattack.
Er far har magsår.
Vilken lättnad.
Verkligen, men nu måste du sköta dieten.
Absolut. Vi tar fasta på det.
Kokt fisk, kyckling, ingen alkohol...
- Sakta i backarna. - Jag menar det. Jag blev rädd.
Jag vill inte vara rädd.
Men vi kan väl resonera om saken?
Lova att avhålla dig från allt skadligt till juldagen.
- Julafton. - Vi säger väl det.
- Julafton. Mamma? - Nåväl Men jag kommer att vara sträng.
Sen har vi en glad jul som mitt sista minne av Downton.
- Du får det att låta så slutligt. - Jag återvänder nån dag.
Jag vill se hur byn artar sig.
Det påminner mig.
Goda nyheter i tidningen.
Della Francesca-tavlan såldes för ett högt pris.
Så underbart!
Då går vi in.
Ska vi?
Härliga nyheter. Gratulerar.
Halleluja. Vi ska få en ny lakej till er hjälp, mr Molesley.
Hur lyckades ni med det?
Hans nåd fick goda nyheter, vilket jag skamlöst drog fördel av.
Hörde jag rätt, mr Carson?
Ska vi få en ny lakej?
Har ni radioantenner i öronen, mr Barrow?
Jag hoppas ni ger Andy en andra chans.
Pojken vi hade i London vid Lady Roses bröllop?
Han var väldigt trevlig.
Som jag minns det sprang han ute på stan
med miss Denker till sent på nätterna.
Jag hade inga problem med honom, men det är ert beslut.
Julen 1924
- Tack, Andy. - Tack, Andy.
Ingen orsak, miss Sybbie.
Nu ska vi tända. Tre, två, ett...
Så vackert, pappa!
Nitlott.
Ska vita paus efter nästa?
Det är nog en bra idé.
- Vart nu? - The Fountain Inn, tror jag.
Titta inte!
Jag tänkte tala om att jag har köpt huset.
Kontraktet är undertecknat.
Så roligt!
En trevlig nyhet så här före jul.
Nu kan ni titta.
Blir det ett stort sällskap?
Mest familjen.
Mr Atticus och Lady Rose kommer, vilket är trevligt.
Hans föräldrar firar ju inte jul.
Börja inte nu.
I januari åker de visst till New York, när mr Branson åker till Boston.
Ja...
Jag medger att jag kommer att sakna honom.
Jag vet att ni har problem med honom, men han är ett slags brygga mellan oss alla.
Jag har vant mig vid honom i alla fall.
Vilket framsteg!
Låt honom inte höra er. Då blir han högfärdig.
Mr Carson, får jag besvära ett ögonblick?
Kom in, ni ville visst träffa mig.
Carson stannar.
- Det gäller mr Bates, milord. - Carson sa det.
Varsågoda, vi vill gärna höra allt som kan hjälpa Bates.
Hur meddelar vi oss med honom? Det är problemet.
Låt det vänta tills vi har hört de nya bevisen.
Mr Bates sa till polisen att han traskade omkring i York dagen mr Green dog.
Han hade ätit på en pub, men mindes inte namnet.
Han måste ha varit utom sig. Inte konstigt att han glömde.
Nej-
Men vi vet vilken pub det var.
Vad?
Jag tog ett foto av mr Bates, och miss Baxter och jag
har använt våra lediga dagar
till att gå omkring och fråga pubägarna.
Det måste ha tagit evigheter. Hur länge har ni hållit på?
Sen vi kom tillbaka från Brancaster.
Hur många pubar har ni besökt?
50, 70...
Vi har en lista och har bockat av dem en efter en.
En tredjedel återstod när vi fann honom.
Det är...
Här, milord. En mr Salter på The Pickerel på King Street.
Går han ed på det?
Ja, milady. Han mindes mr Bates haltande gång.
Han mindes också
hur Bates nästan blev arg när Salter ville hjälpa honom till bordet.
Typiskt Bates.
De började prata och det visade sig
att båda hade tjänstgjort i kriget i Sydafrika.
Mr Bates står ut från mängden, så jag trodde att chansen var god.
Får jag föreslå en sak?
Om mr Wyner godtar vittnesmålet
så omöjliggör det risken för ett åtal.
Men om det bevisar Bates oskuld, vilket det gör,
så griper de väl Anna igen?
Vi får ta itu med det problemet sen.
Vi kan inte låta Bates rymma när han är oskyldig.
Givetvis inte.
Molesley, Baxter, det ni gjorde var fint.
Generöst och fint.
Jag ringer genast mr Murray,
men varken Bates eller vi kan tacka er nog.
Tack, milord.
Jag har pratat med Murray.
Han ser inga problem, bara han får vittnesmålet.
- Har du meddelat Bates? - Jag kan inte bestämma mig.
Gör det. Be honom komma tillbaka, och sen
kontaktar du Murray utan att säga var han är.
Stackars gamla Murray.
Han blir rena skumraskadvokaten innan allt är över.
- Kommer de att gripa Anna igen? - Inte enligt Murray.
Vittnet som pekade ut henne börjar tveka,
och polisen vet att åtalet inte skulle stå sig i domstol.
Nåt annat kan förstås dyka upp, men till dess...
Är hon frigiven.
Tack och lov för det.
Jag kan inte sluta tänka på att Tom ska resa.
Det går väl inte att övertala honom att låta Sybbie stanna?
Säkert inte.
- Hur mår du? - Bättre, tack.
Mycket bättre. Uttråkad, men mycket bättre.
Ta det försiktigt på julafton om du tänker dricka.
Du blir plakat om du luktar på en sherry.
- Himmelskt. - Jag menar allvar.
Gör dig inte till åtlöje inför arrendatorerna.
Då blir de generade.
Roligt att tavlan gav ett bra pris.
Med tanke på att jag har förstört julen för dig.
Du har aldrig nånsin förstört nånting för mig.
Nå, förstör inte min julafton.
Det var värst.
Smaka, mrs Hughes.
Du kanske ska skriva en kokbok, Daisy?
Det kanske hon gör så småningom.
Jag hoppas att du ändrar dig angående studierna.
Börja nyåret med beslutsamhet.
Så att inte allt går till spillo.
Ni klagar ju alltid på att studierna hindrar arbetet.
- Du vet att jag inte menar det. - Du kan gå hur långt som helst.
- En härlig känsla. - Kanske.
Det gör inget om jag får lite extrajobb.
Och god jul!
Varför visade du mig inte det här förut?
- Det är månader sen! - Jag visar dig nu.
Du vet att jag avskyr hur Larry behandlar dig.
Det blir aldrig bra mellan oss igen.
Men jag vägrar bli inblandad.
Och inget kan få dig att ändra dig?
Tyvärr inte.
Men jag kommer alltid att hålla av dig.
Och önska dig allt gott.
Det låter lika slutgiltigt som en spottloska i ögat.
Jag älskar dig, Isobel Crawley.
Jag vet att det inte räcker. Jag är gammal och uttjänt.
Men jag älskar dig av hela mitt hjärta.
Du är inte uttjänt.
Och det betyder mycket för mig.
Men jag vägrar förgifta våra återstående år
genom att skapa fiendskap med dina barn.
Avbryter jag ett möte mellan älskande?
Tack för att du lättar upp den här dystra stunden.
Jag måste gå.
Kära nån. Jag kör bort dig.
Inte direkt.
Det finns inget att tillägga.
Adjö.
Så sorgligt.
Ja, det var sorgligt.
Är vi gäster eller tjänstefolk i kväll?
- Både ock, hoppas jag. - Vi är lika goda som arrendatorerna,
det vill jag säga.
Mr Barrow, Andrew, gästerna börjar komma.
Molesley klarar det inte själv.
- Kan ni bära upp maten? - Ja, mr Carson. Ta de där.
Jag skulle vilja prata med er sen, om det är möjligt.
Det är möjligt. Säg bara till.
Det passar bra nu, när mamma tar hand om allt där nere.
Vad tänker du på?
Jag präntar in mentala bilder att minnas när jag är långt borta.
Äh, Tom.
Jag kritiserar Mary för att hon tjatar på dig att inte resa, men...
Du vet hur mycket jag kommer att sakna dig.
Jag vet hur mycket jag kommer att sakna er alla,
så det är ömsesidigt.
Stora tänkare är själsfränder.
Om vi skulle ta en stund och tänka på Sybil?
Vi tre älskade henne mest av alla.
Och mamma och pappa.
Men vi tre skulle ha åldrats med henne.
Det är sant.
Och vem vet när vi är samlade igen?
Käraste Sybil...
var du än är,
så sänder vi vår kärlek och våra kyssar
och önskar dig en underbar jul.
Sybbies sista jul i det här huset.
Huset där hon föddes.
Säg inte så. Vi kommer tillbaka.
Du vill inte lämna henne här tills du har kommit i ordning?
Nej-
- Jag förstår. - Men jag är glad att du älskar henne så.
Vi borde gå ner. Gästerna kommer.
Nu tar vi en paus!
Var nu så goda och ta nåt att äta och dricka!
Ni också, Molesley, Andrew.
Och Anna, ta nåt att dricka.
Jag vill att alla tar nåt att dricka!
Vissa har redan druckit en del.
Var inte en glädjedödare.
Ursäkta, milord.
- Vad håller ni på med? - Jösses, vilken trist typ ni är.
- Är allt som det ska? - Milady.
- Spratt? - Ja.
För jag ogillar folk som sår split.
Spratt, jag tolererar det inte.
Sår split, milady? Det vare mig fjärran.
Fortsätt på samma sätt.
- Du ser omtumlad ut. - Det är jag.
Jag har ju aldrig firat jul tidigare.
Inte på riktigt.
Tja, i år får du stå ut med en äkta Downton-jul.
Om du inte blir avskräckt av det, så klarar du allt.
Det är lustigt.
Äntligen går det upp för mig att jag tillhör två familjer.
- Jag tillhör båda. - Jag också.
Det kallas att vara gift, och det är härligt, tycker jag.
Låt inte mr Carson komma på er.
Han verkar vara en hygglig karl.
Han är rättskaffens, längre vill jag inte gå.
Tack, mrs Patmore.
Tack.
Stäng dörren, för Guds skull.
Så tror folk att de inte får komma in.
Vi kan inte stanna länge. Det är fusk.
Vi har förtjänat det.
Efter ett sånt år.
Jag vet. Frierier och romantiska anbud.
Oväntat för folk i vår ålder.
Men kusin Violet, berätta sanningen om prinsessan Kuragin.
Du avskyr henne, men ändå har du kämpat beslutsamt för henne.
De är nog i Paris nu, så det kan väl knappast skada.
När jag mötte prinsen vid det kungliga bröllopet blev vi förälskade.
Under de följande veckorna med baler
och nattliga skridskofärder till balalajkamusik
beslöt vi att rymma och gifta oss.
- Att bli fria. - Vad hände?
Vid den avtalade tidpunkten
gav vi oss till hamnen för att segla iväg med prinsens yacht, men...
min kammarjungfru hade förrätt oss till prinsessan,
som tog upp jakten.
Hon hann ifatt vårt ekipage, slet upp dörren och drog ut mig.
Drog ut dig? I armen?
Hon drog mig i armen, håret, benet.
Allt för att få mig ut ur vagnen.
Sen kastade hon mig i ekipaget hon kom med
och skickade mig tillbaka till Lord Grantham.
- Du måste ha sett tillrufsad ut. - Män märker inte sånt.
- Så hon räddade dig från fördärv? - Från fördärv,
från att förlora mina barn,
från ett liv i skuggorna.
Och du var tacksam?
Efter en vecka kände jag att hon hade räddat mig från en avgrund.
Och nu är vi äntligen kvitt.
Hon räddade mig.
Och jag räddade henne.
Och du förblev trogen sen?
Jag tog aldrig några risker mer.
- Det är inte svar på frågan. - Det är allt svar du får.
Kom ihåg.
Det var den edvardianska eran.
Varför gömmer ni er här inne?
Kom ut nu! Skynda på!
- Har du packat färdigt? - Ja.
Men vi borde gå igenom allt på mitt kontor.
- Du borde ta över allt. - Jag känner mig inte mogen.
Du kommer att sköta allt dubbelt så bra som jag.
Tom, Mary, ni måste komma.
Robert tänker hålla ett tal, och det är ingen bra idé.
Det var oundvikligt. Han har inte druckit på flera månader.
- Mina damer och herrar... - Mina damer och herrar!
Jag tror mig föra allas talan när jag tackar Hans nåd
för den här härliga festen och ett underbart år.
Ett ögonblick...
- Passar det nu? - Om ni vill.
Och nu sjunger Lady Mary för oss, med Lady Edith vid flygeln.
- Måste jag... - Ja.
Jag borde nog inte.
Jodå! Det är ju jul.
En skål för ert nya hus.
Jag kanske borde nämna en sak.
“I sa "ert nya hus".
Men det är inte enbart mitt.
- Inte? - Nej.
Jag registrerade oss båda som ägare.
Jag hoppas att ni inte misstycker, men jag vill ogärna ändra saker i onödan.
Mr Carson, jag uppskattar det verkligen.
Men jag kan inte gå med på det.
Varför inte?
Vem vet vad framtiden bär i sitt sköte,
eller hur länge vi blir kvar här?
Tänk om ni vill flytta och börja ett nytt liv?
Inte vill ni dras med mig då.
Det är just det.
Vad då?
Jag vill dras med er.
Jag vet inte om jag hör rätt.
Det gör ni, om ni tror att jag friar till er.
Nå?
Ja...
Jag är alldeles häpen.
Men ni tar inte illa upp?
Mr Carson,
jag försäkrar er
att jag verkligen inte tar illa upp.
Ta så lång betänketid ni vill. Jag ska inte tjata.
För en sak är säker.
Jag skulle aldrig gifta mig med nån annan.
Nåväl...
Vad skålar vi för?
Vi skålar för att nån vill fria till mig i min ålder.
Bara det?
Det är klart att jag säger ja, din gamla dumbom!
Jag trodde aldrig att du skulle fria.
Jag kommer att sakna dig djupt.
Har jag redan sagt det?
Sakna dig djupt.
Det säger väl alla.
Ja, det stämmer.
Men det är olikt dig att vara känslosam.
In vino Veritas. Med vinet kommer sanningen.
Och faktum är att jag har kommit att hålla av dig mycket, Tom.
Sybil hade blivit förbluffad, men så är det.
Minns att du har ett hem att återvända till.
Sybil skulle bli rörd, och det är jag också.
Och jag kommer att se Downton som mitt hem.
Det hade verkligen förbluffat Sybil.
Vad ska Marigold kalla mig?
- Donk. - Varför inte?
Det gör alla andra.
Hon kan kalla mig Donk,
och varje gång hon gör det, blir jag påmind om dig.
Bravo, Sybbie. Vilken seger!
Är det sångdags?
Nej, jag har faktiskt en sak att säga.
Mina damer och herrar,
min svärson, mr Branson, ledde er i ett tack till mig.
Nu vill jag och Hennes nåd återgälda komplimangen.
Tom Branson har hjälpt Downton
att navigera den moderna tidens stormiga vatten,
och fört det till en lugn hamn, där vi nu är.
Men det är dags för honom att lämna oss,
och fast vi är ledsna över att han far, önskar vi honom och miss Sybbie
all lycka i deras nya liv.
Så låt oss ge dem en avskedsapplåd.
Bravo.
Bra gjort.
Men du lät inte alls berusad. Hur klarade du det?
Koncentration. Jag är ju gammal soldat.
Äh, mr Bates.
God jul.
Men hur...
Låt oss inte bekymra oss om det nu.
Nu ska vi ha en riktigt god jul.